Когато за първи път видях, какво са сторили терористите на 11/9, заплаках.
Аз плаках като всички американци.
Три дни гледах новините по CNN.
Не можех да повярвам в това, което са направили.
Познавам много хора от моята родина,
които си казаха: "E, и какво?"
"Американците винаги са имали сигурност,
и са били в безопасност,
не е ли сега времето да разберат, как ние цял живот живеем в страх?"
Но, тези хора не мислеха за бъдещето. Те не гледаха напред.
Ако аз имах възможност да поговоря с него поне веднъж..,
щях да го попитам:
"Ти замисли ли се в онзи момент,
когато държеше oръжието в ръцете си, когато натискаше спусъка,
помисли ли за последствията от твоите действия?
Как това ще се отрази на бъдещето?
Замисли ли се, как това ще се отрази на теб и децата ти?
Как ще се отрази на Америка, и на твоята страна?
Нима за теб това е все едно?"
"Four" филм представя
Една продукция на "BOROUGH FILMS"
Сценарий: РИЧАРД ХАРВЕЙ
Оператор: ГРАХАМ СМИТ
Редактор: БРАНД ТУМИМ
Продоциран от: ГЕЙБРИЕЛ РЕЙНДЖ, САЙМЪН ФИНЧ,
ЕД ГУИНИ и РОБИН ГЪЧ
Режисьор: ГЕЙБРИЕЛ РЕЙНДЖ
СМЪРТТА НА ПРЕЗИДЕНТА
Превод и субтитри: Ридван Кадьов
19 Октомври 2007
Летище "О'Хара" Чикаго.
Президентът Буш, пристигна днес в Чикаго.
Тази вечер той ще прознесе реч пред крупни бизнес-лидери.
Организаторите на протести очакват,
че посещението на президента ще предизвика,
най-големия антивоенен митинг, след нахлуването в Ирак.
Експерти изчисляват, че охраната за посещението на президента,
струва 1,5 мил. долара...
Помня, как президента ми каза нещо от сорта...
"Лари пристигнахме", и той тръгна.
Президентът излезе.
Много хора чувстват облекчение,
когато самолета им се приземи и кацне на летището.
Но, за нас охраната е обратно. Напрежението се повишава,
и... започва нашата табота.
Милион неща ти минават през главата.
Ти се подготвяш за работата си.
Контингент от наши агенти пристигна тук преди две седмици.
Те кординираха дейността си с полицията на Чикаго,
със секретните служби и агентите на Ф.Б.Р.
Бе ни предоставена полицейска сводка.
Лари Стафорд- бивш началник на президентската охрана.
Всичко запазваме в джоба си, и постоянно го изучаваме.
Трябваше да проучим пътя за евакуация,
безопасността на сградите и медицинската поддръжка...
Бяхме длъжни да знаем всичко наизуст.
Чикаго е град, където могат да се състоят крупни демонстрации и митинги,
както в Портланд и Сиатъл.
Поради тази причина искахме да го отведем, колкото се може по-бързо.
Пристигаме в Шератон, той казва своята реч,
и в 20:40 обратно излитаме от летище "О'Хара".
Когато пристигнахме в Чикаго,
аз бях в лимузината на президента Буш.
Все още приключвахме с някои неща, което беше необичайно.
В Чикаго, той трябваше да говори за икономиката.
Аз привършвах с неговата реч...
Елеонор Дрейк-бивш специален съветник на президента Буш.
когато той каза:"Ели, трябва да поработим още над това".
Икономиката ни беше в рецесия,
и цените стремоглаво растяха.
Имаше много противници,
на водената в Ирак политика.
Но, както винаги, той беше убеден,
че политиката е правилна, и че
всичко това е само въпрос на време.
Чикаго мрази Буш! Чикаго ненавижда Буш!
СВЕТЪТ НЕ МОЖЕ ДА ЧАКА! ДОЛУ РЕЖИМА НА БУШ!
Не бива да се държи в тайна посещението на,
президента Буш в такъв град като Чикаго.
Тези групи от активисти имат много време, за да бъде
всичко отлично организирано.
Хората имат конституционно право да се обединяват и протестират.
Грег Търнър-началник на полицията в Чикаго.
Смятам, че това е тяхно право и не бива да се забранява.
Повече ме безпокояха нелегалните военизирани групировки,
и отделни агресивни особняци, които
представляваха непосредствена заплаха за сигурността
на президента Буш.
Аз пътувах в автомобила на пресата.
Нашият ван беше на три
коли зад лимузина на президента.
Дори и с такъв ескорт на Белия Дом, беше неприятно.
На всички места, които посещавахме с Буш, имаше протести.
Този път беше по-различно.
Сам Маккарти-бивш кореспондент на в. "Вашингтон пост" в Белия Дом.
Този път аз чувствах истинска ненавист.
Върху Белия Дом се стовариха твърде много кризи,
Ирак, Корея, Иран плюс вътрешните проблеми...
Всички обвиняваха и виждаха отговорен за това президента Буш.
- Смърт...
Когато завихме по улица "Ла Салл",
аз видях тълпа от протестиращи и полицаи,
и си помислих: "Полицаите няма да удържат под контрол ситуацията".
Главните слова на Първата поправка гласят, че протестите
трябва да са мирни и не бива да се нарушава закона.
Протестиращите разкъсаха кордона и, прескочиха бариерите,
станаха агресивни.
Така поставиха под заплаха, себе си и околните.
А най-важното е, че с опасното си поведение,
заплашиха президента на САЩ.
Когато се случва нещо подобно, трябва да се вземат мерки.
В такъв моментa е нужно да свалим ръкавиците,
и да употребим сила.
Пуснете ме!
Аз уважавам правото на протест и провеждането на митинги,
но, ако някой толкова се приближи до президента, то това вече
не се смята за демонстрация, а за заплаха.
Когато кортежът бе спрян,
се получи аварийна ситуация.
Накарах агентите от охраната да приготвят оръжието си.
Никога досега не бях виждал нещо подобно.
Хората имаха пряк контакт с лимузината на президента.
Това беше много сериозно нарушение на правилата за безопасност.
Това бе най-разярената тълпа от протестиращи,
които виждам, откакто съм
на работа при президента.
Аз бях ужасена, но президента
запази абсолютно спокойствие.
Той каза: "Знаеш ли Ели,
аз нямам нищо против тяхното мнение,
но, нека го изразят чрез мирен протест".
Разположихме нашия персонал по цялото трасе,
за да преминат всички коли.
В този момент ние просто се оказахме малцинство.
За мен това е като сърдечна операция...
Когато е запушена основната артерия,
трябва да се намери бързо друга,
за да се отстрани проблема.
Ние, това и сторихме.
При необходимост имахме пет алтернативни маршрута.
Показахме на конвоя новото трасе и улицата по която да завият,
за да се избегнат протестиращите.
Ние, това и сторихме.
Въздъхнах с облекчение, когато влязохме в хотела,
защото там несъмнено бе по-безопасно в сравнение с отвън.
Сградата бе обезопасена.
Наоколо имаше много високи сгради,
които будеха известно безпокойство,
и естествено ние всичките ги проверихме.
Също така проверявахме документите за самоличност,
за да предотвратим влизането на протестиращи,
републикански доброволци или журналисти,
които могат да сторят нещо.
Ние казваме: "Спрете убийствата!
Спрете бомбардировките! Спрете изтезанията!
Не карайте обществото ни да плаща висока цена,
за ненужна война, основана на лъжа!"
Такаа... Трябват ми две групи,
на "Монро" и "Ла Салл" за 4 часа следобед.
Не по-късно, или ще го изпуснем.
- Не прави това. - Какво по дяволите става?
След като видяхме, какво се случи на улицата с кортежа,
изпратихме агенти сред тълпата, които бяха длъжни
да идентифицират и задържат лидерите на протестиращите.
Нашите офицери идентифицираха един на "Федарал Плаца" и го задържаха.
След задържането му се установи, че
той разполага с твърде много информация за предвижването
на президента през този ден.
За съжаление, към този момент не можехме
да го задържим, но имахме подозрение, че той е един от онези,
които искат да пробият охраната.
"Колко деца уби днес?
Какво ще кажеш, Буш?
Колко деца уби днес?
Няма да търпим повече това!
Искаме пари за жилища! Не пари за война.
Няма да търпим повече това! Искаме пари за изпити!
"Не" на войната!
Не проливайте кръв, заради петрол!
В града протестиращите имаха четири места,
за провеждане на демонстрацията си.
Аз се безпокоях от факта, че те планират
да се съберат при хотел "Шератон".
Протестиращите имаха разрешение
за митинг на три пресечки от хотела.
Но след последните събития, аз не можех да им позволя това.
Бяхме длъжни да отцепим района,
и да ги изведем на безопасна дистанция от Шератон,
за да обезпечим сигурността на президента.
СВЕТЛО БЪДЕЩЕ ЗА АМЕРИКА
Речта на президента беше за икономиката, но в действителност,
тя съдържаше предупреждение към Северна Корея.
Ние имахме големи надежди,
но, след инцидента в Японско море,
нашите отношения с Ким Йонг Ил бяха замразени.
По данни на разузнаването ни към този момент,
на К.Н.Д.Р. бяха необходими 18 месеца,
за да изготвят ракети с ядрени бойни глави, и да ги насочат към градовете на С.А.Щ.
Северна Корея заедно с Иран
игнорираха ООН.
Затова президентът искаше,
ясно да подчертае пред присъстващите,
че ние бихме използвали сила,
ако обстоятелствата изискваха това.
Бяхме длъжни да намерим начин, чрез езика,
на който да се обясни това в речта на президента.
Дами и господа!
Добре дошли, на тази специална среща,
с Икономическия Клуб в Чикаго.
Искам да ви предупредя, че поради многото протестиращи навън,
полицията на Чикаго забранява
да се излиза от хотела на улицата,
20 минути след като президента приключи своята реч и напусне залата.
Всички автомобили и таксита
ще бъдат премахнати от района.
Разрешава се предвижване само пешком.
Така изглежда държавната полиция.
Как изглежда държавната полиция?
Така, както той изглежда.
Как изглежда държавната полиция?
Така, както той изглежда.
Как изглежда държавната полиция?
Така, както той изглежда.
Как изглежда държавната полиция?
- Така, както той изглежда. - Снимайте филм за тях.
Ние построихме кордон от полицаи с каски,
за да покажем на демонстрантите своята готовност.
Когато протестиращите стигнаха до лимузините,
бяха много доволни от себе си.
Аз смятам, че това им даде
повече сили, и ги направи още по-неуправляеми.
Напрежението просто витаеше във въздуха,
и ние се нуждаехме от упражняване на самоконтрол,
и...
чувствахме, че това е една...
изключително деликатна ситуация.
Дами и господа!
Президентът на С.А.Щ.
Много ви благодаря на всички.
Днес е...
е един много ветровит ден...
един добър ден за вятърен оратор.
За мен е чест да бъда гост на
Икономическия Клуб в Чикаго.
В залата цареше много приятна атмосфера.
Присъстващите хора бяха очаровани.
Президентът Буш бе в отлична форма, и показа на присъстващите, всичко на което е способен.
Това е един от великите градове на Америка.
Една от причините това да е така е отличния ви градоначалник,
Ричард Дейли.
Ние членуваме в различни партии,
но имаме и много общи неща.
В брака, нашите съпруги имат по-висок статус.
Аз не мисля, че...
в тази реч се срещат моите най-добри шеги.
Аа...
Карл Роув винаги ми е казвал, че президента не бива да бъде много весел.
Но, аз не бях съгласна с това.
Мисля си все пак, че
Командира и Лидер трябва да притежава
в запаса си хубави шеги.
И двамата имаме знаменити,
и влиятелни... братя.
Бащите ни са прекарали известно време в политика.
И ние обичаме своята страна повече, отколкото своята партия.
Когато Буш произнасяше реч на конференции,
винаги говореше в стил на обикновен селски човек.
Това създаваше добро впечатление,
и което е странно, отчитайки, че той е син на президент.
Мисля, че му бе известно, какво мислят хората за него,
и той знаеше, какво да прави с това.
Той...
умело се възползваше
от факта, че хората не го дооценяват.
Ние сме длъжни да се противопоставим
всички големи опасности, грозящи нашата страна,
навсякъде, където се намират.
Един по един.
Ние сме длъжни да покажем на безжалостните убийци,
значението на справедливостта и правосъдието.
Пренасяте войната в къщи.
- Не са само Иран и Ирак. - Пренасяте войната в къщи.
Не са само Иран и Ирак.
Пренасяте войната в къщи.
- Не са само Иран и Ирак. - Пренасяте войната в къщи.
Когато президентът произнасяше своята реч,
аз изпитвах сериозно безпокойство от броя на протестиращите,
което означаваше, че трябва да следим ситуацията от близо.
На улицата имаше повече от 12000 души.
Много от тях започнаха да се събират около хотела.
Мисля, че това са нов род анархисти.
Те бяха с манталитет на хора, които смятаха, че всичко им е позволено.
Единственият начин да бъдат спрени този вид анархисти,
прилагането на груба сила, защото те просто от друго не разбират.
"Без справедливост не може да има мир!"
"Мръсна полиция!"
"Без справедливост не може да има мир!"
"Мръсна полиция!" "Без справедливост не може да има мир!"
Казвам, че имаме работа в Северна Корея с
един режим, който прогони международните експерти...
Те се опитват да сплашат
целия свят със своята ядрена програма.
Съединените Щати
и другите нации
трябва да се противопоставят на тази заплаха.
Ние нямаме агресивни намерения,
и не сме против народа на Северна Корея.
Ние искаме мир...
на Корейския полуостров.
Начинът, чрез който се противопоставяме на опасностите в нашето време, са
различните обстоятелства, които изискват различни стратегии.
Във всеки случай обаче, решението на проблема ще бъде ясно.
Няма да позволим на нито един режим,
да заплаши свободата и сигурността
на американския народ,
на нашите съюзници и на нашите приятели по целия свят.
Да се пишат речите на президента,
е като играта на тенис
с една огромна ракета.
В ръката ти има такава сила,
но се изисква да удариш топката много меко и деликатно.
Ние приемаме предизвикателствата, насочени срещу Съединените Щати.
Ще засилим нашата икономика,
и ще победим в битката с нашите врагове.
Благодарение на смелостта и инициативата на американците,
тази велика нация ще просперира.
Аз нямам съмнения, че
тази велика нация ще пребъде.
Бог да ви благослови!
И Бог да благослови Америка!
Пораждат война. Запалете това!
Оттеглете се зад барикадите!
Няма да мръднем оттук.
Оттеглете се към улица "Илинойс"!
Трябва да се разбере, че ние помолихме тези хора да се оттеглят.
Те обаче не го сториха. Не само че не се оттеглиха, но дори
започнаха да плюят по нашите офицери.
Те правеха всичко възможно, за да ги
предизвикат и провокират...
абсолютно не.
Ние предприехме необходимите мерки.
Команда за избутване и пръскане със спрей.
Блъскайте и пръскайте със спрей!
Той беше в добро настроение. Речта му премина отлично,
ръкува се с някои от гостите,
и проведе неформална среща с някои от тях.
Колкото се може по-бързо, отведохме президента до зоната
на безопасност. Такава е процедурата.
Това ни позволява да проверим охраната,
и да отстраним всеки проблем на безопасността от последния момент.
Това дава възможност на президента
да проведе няколко телефонни разговора,
и да побеседва в офиса със съветниците си.
Аз изпитвах безпокойство
за някои срещи на президента,
които бяха запланувани при неговото излизане.
Заради събитията, които се случиха днес,
спирането на кортежа от автомобили,
аз мисля, че той трябваше да ги пропусне,
и изразих своето безпокойство.
А той съобщи, че съм единственият в обкръжението му,
който казва"не".
Той обаче...
се готвеше да стори това.
Речта му мина отлично, и той беше в прекрасно настроение.
Той не искаше да разочарова хората, които са дошли да го видят.
Аз проверих с агентите централния вход,
там всички гости бяха обискирани и сканирани.
Всички минаха през магнитометър, което значи, че никой не можеше да има оръжие.
Всичко, което трябваше да стори "Сикрет Сървис", бе направено.
Но, понякога имам присантиман.
Не винаги чувствата се базират...
на нещо конкретно,
но аз предчувствах...
изпитвах безпокойство... изобщо това не ми се понрави.
Аз му изразих своите опасения,
а той ме погледна и попита:
"Лари, има ли някакъв проблем?"
Аз му отговорих:
"Не, сър, няма никакви проблеми".
Удоволствие е да се видим.
Как сте?
Много вълнуващо, г-н президент!
Благодаря, радвам се да ви видя.
- Отлична реч! - Това да се чува!
- Благодаря! - Привет.
Удоволствие е да ви видя всички.
- Привет. - Бог да те благослови!
- Аз се моля за Вас. - Благодаря.
Когато президента те гледа в очите и ти стиска ръката, то
на света няма никой друг.
Той ти се отдава на 100%.
Това правеше той в онази вечер.
Той се ръкуваше с хората в Чикаго.
Удоволствие е да ви видя всички.
Удоволствие е да ви видя. Привет.
Как се казваш? Удоволствие е за мен да се запознаем.
Ти какво мислиш?
Аз наблюдавах и търсех нещо необичайно,
нещо което не е на своето място.
Някои от агентите гледат хората в ръцете.
Аз ги гледам в очите.
Търсех поглед, който да ми говори:
"Аз не съм привърженик на президента".
- Радвам се да ви видя. - Добър ден.
Привет. Благодаря.
- Президент Буш. - Благодаря, че носиш тази фанелка.
- Удоволствие е да Ви видим г-не. - Успех, г-не.
Благодаря. Как сте?
И тогава аз видях Дани Уинес.
Дани Уинес е човек, който следваше президента.
Той присъстваше на всички събития, на които можеше да си позволи.
Той бе луд природозащитник.
Дани бе психически неуровновесен,
и затова никога не бе допускан да приветства президента.
Аз се почувствах облекчен, че го отстранихме
за да не прави сцени.
Благодаря.
Долу.
Изстрели! Изстрели!
Ето го!
Дръж го! Той стреля.
Аз прекарах ръка си по тялото му, за да видя къде са попаднали куршумите.
Гърдите му кървяха, и имаше проблеми с дишането.
Опитвах се да му поставя респиратор.
Молех се да издържи докато стигнем до болницата.
Сядай долу!
Назад!
Стойте! Никой да не си тръгва, докато аз не кажа!
Никой да не мърда!
Всички назад!
Долу!
Никой да не си тръгва!
Получихме съобщение за инцидент,
с изстрели в хотел "Шератон" в Чикаго,
където президентът Буш е произнесъл реч.
Не е ясно дали е стреляно по президента,
но очевидно има засегнати.
Задача на "Сикрет Сървис" е, охраната на президента.
След момента в който се провалят, идвам аз.
Робърт Магуейр-ФБР Чикаго
Моята задача и тази на ФБР, е да
заловим нападателя, и да го предадем на съда.
Разбрахме, че стрелецът е бил в онази сграда.
Шансовете да го заловим намаляваха
с всяка измала секунда.
В началото от Сикрет Сървис смятаха,
че е стреляно от упор...
След обиска на гостите,
и показанията на свидетели се оказа, че
е стреляно откъм една
от високите съседни на Шератон сгради.
Всички офицери търсеха заподозрени в зоната,
но нямахме идея, как изглежда той или тя.
Но, три минути след стрелбата,
офицер вижда от видеокамерите, как човек излиза,
от една съседна на хотел "Шератон" сграда
и влиза в друга на ул. "Норд Парк 420".
Там бе изпратен отряда "SWAT", за да го арестува.
Ние веднага го проверихме в
Поправителен Център Метрополитен,
и се оказа, че днес по-рано,той е бил задържан от полицията на Чикаго.
Това беше Франк Молини на 28 години.
Същински активист.
Изключен от университета "Илинойс" в Чикаго преди една година.
Той е бил в групата на протестиращите,
които са били задържани с мегафони пред NSA,
през 2004 г.
Те са планирали аналогична акция,
щурмувайки конгреса на републиканците в Ню Йорк през 2004.
Той се промъкнал в забранената зона,
където президента произнася своята реч.
Към този момент, това ни даваше основание да го обвиним.
Те ми сложиха белезници, и ме вкараха в полицейски фургон,
След това ме закараха в Централния следствен арест.
През цялото време мълчах.
Позволих им да ми задават всякакви въпроси.
Не смятах да им помогам.
Аз просто не исках да им сътруднича.
Ако вярваш в смъртното наказание,
то той бе кандидат за него.
Ти знаеш, че той...
Франк Молини
той носи отговорност за смъртта на повече 100.000 души.
И ако това беше съд,
ако го съдеше военен трибунал и докажеше вината му,
тогава... той би бил кандидат.
Движете се! Движете се!
Не знаех дали ме чува или не, но му
казвах да диша.
Молех го да диша, докато стигнем до болницата.
Пристигнахме толкова бързо в болницата, че те още не бяха осигурили
безопастна зона за президента.
Вкарахме го в болницата,
медицинския персонал го прие и започна своята работа.
А аз не спирах...
да повтарям...
"Много ви моля! Много ви моля! Не му позволявайте да умре!"
Кой е бил ранен?
- Той може ли да ни каже нещо? - Какво става с него?
Имаме следната информация:
Той е ранен от два куршума... и сега го лекуват.
Това е всичко, което мога да ви кажа за президента до този момент.
- Все още ли е президент? - Да, той е президентът.
Той каза ли нещо?
Ние бяхме в спешното отделение,
когато дойдоха хората от Сикрет Сървис и заповядаха: "Изчезвайте!"
После пак казаха: "Изчезвайте по дяволите!"
Бях там, когато го докараха.
А какво е състоянието на президента, в съзнание ли е?
- Имаше ли следи от кръв по него?
Когато го докараха, видях, че беше на носилка.
Бе изпаднал в безсъзнание и не можеше да говори.
- Стреляха по Буш. - Стреляха по президента.
- Стреляха по Буш. - Буш е бил атакуван.
Ние установихме, че е стреляно от
28 етаж, откъм ул. "Норд Парк 422".
Незабавно обградихме сградата.
Иззехме касетите от охранителните камери,
и от градските камери за видеонаблюдение.
Взехме списък с имената на персонала.
Искахме да узнаем имената на всички хора, които работят там в сградата,
кой е влизал и излизал през последната седмица.
Както винаги при разкриване на престъпление,
първоначално отговаря местната полиция.
При този случай това бе Офиса на ФБР в Чикаго.
Те се появиха незабавно на сцената,
и още групата криминалисти E.R.T. от столицата Вашингтон.
Отговорният екип...
Джеймс Перн- бивш криминалист от Ф.Б.Р.
незабаввно прилетя на мястото.
Идването им отне 90 минути, и веднага се захванаха за работа.
Започнаха да събират улики и ги изпратиха за
анализ в лабораторията по съдебна медицина,
в Куантико, където се намирах и аз.
Почти веднага започнахме да получаваме уликите.
Те идентифицираха стаята, от която
бяха възпроизведени изстрелите, и в нея имаше страшно много улики.
Снайперистът се притеснява.
Той трябва да действа бързо, и затова греши.
Ние търсим тези негови грешки,
защото това са улики.
Това беше многообещаващо място,
в което имаше доста доказателства.
Там имаше...
косми и власинки от дрехи,
и... гилзи от патрони, и отворен прозорец.
В тази стая имаше над 200 отпечатъка от пръсти.
След това бе необходимо да ги сравним...
за да съвпаднат с тези на "заподозрения човек".
Аз отивах към автомобила си,
по улица "Lake",
когато ченгетата изкочиха,
от колата и ме избутаха към вратата, и много агресивно
ми поискаха документите за самоличност.
Аз им показах документ за самоличност, а те ми сложиха белезници и
ме натикаха на задната седалка,
и след това започнаха да ми задават въпроси.
Видяха, че съм ветеран.
Кейси Клейбон
Смятаха, че съм там, за да участвам в демонстрацията.
Но, аз им казах, че това не е вярно.
Казах им, че хората имат право на протест, ако желаят това.
Така направи моя баща след смъртта на Дейвид.
Никак не исках, а и нямах желание да участвам в това.
Струваше ми се доста глупаво да съм там, за да крещя
и протестирам против Буш, когато той изобщо не смята да ме чуе.
БОЛНИЦАТА "НОРД УЕСТЪРН" В ЧИКАГО
Последнит път, когато видях първата дама,
ние говорихме, колко неспокойна е била от факта, че
президента не е напуснал офиса,
и не са могли да прекарат времето си заедно.
Когато тя пристигна в болницата,
както винаги...
изглеждаше достойно,
но, можеше да се забележи, че бе изпаднала в шок.
Аз получавах непрекъснато информация от докторите.
Знаех, че всичко е деликатно.
Знаех, че към онзи момент, той има много малко шансове.
Ние влязохме в асансьора,
и аз усетих, че г-жа Буш наблюдава жестовете на лицето ми,
за да получи някаква информация,
или знак, които да и подскажат, каква е ситуацията.
Аз не можех да говоря.
Добре, ше направя кратко изявление.
Президентът е ранен с два куршума.
Първият куршум е влязъл през дясната страна на торса,
преминал е на три инча под гърдите,
отскочил е от петото ребро и е излязъл.
Вторият куршум е поразил аортата,
и навлязъл в левия бял дроб.
Този куршум бе изваден.
Президентът е подложен на хирургическа операция,
за възстановяване на долната част от аортата.
Въпреки, че раните са много сериозни,
д- р Ву, каза, че никога не е виждал толкова силно сърце,
на човек с възраста на президента.
Перспективата е добра, много добра.
Това е всичко.
Оръжието бе намерено в
мястото за боклук на сградата.
Това бе карабина-снайпер, произведена в С.А.Щ.
Това беше много сериозна улика, но
имаше и известни проблеми.
Беше много трудноI,
да се открият следи от пръстови отпечатъци,
върху оръжието, защото карабината беше много омаслена.
Върху ръкохватката често има релефно покритие,
не остават следи... и е
много трудно да се намерят отпечатъци върху оръжието.
Може би, ще ви се стори, че е много лесно, така както го показват по филмите.
Серийният номер на оръжието беше изтрит.
Това ни караше да мислим, че е направено от
някой истински професионалист.
За събитието чух първо от моя съпруг Джамал,
който се прибра от работа в къщи, към 8:00 вечерта.
Той изглеждаше много шокиран.
Каза, че някой е застрелял Буш.
Нямах никаква идея. Този ден не бях гледала телевизия.
Знаеш ли, когато чух това, аз си казах: "О, Боже! Моля те,
не позволявай това да е сторено от мюсюлманин. "
Джамал ми каза, че когато се е връщал от работа,
улиците са били пълни с полицаи.
Той се страхуваше, че ще го арестуват,
само защото е мюсюлманин и е бил там.
С Джамал сме слушали много истории,
за хора, които са изчезнали след събитията от 11/9.
Ти знаеш, колко много хора бяха похитени...
и експулсирани от Америка,
без дори техните семейства да бъдат уведомени.
Разбира се, ние много се страхувахме, че
това може да се случи и с нас.
После Джамал ми каза:"Смяташ ли, че трябва да отида и да говоря с полицията?"
И какво ще им кажеш?
Че си бил там и не си видял нищо? И с какво ще им помогнеш?
Аз му казах, че това само ще предизвика подозрения.
До 4:00 сутринта задържахме около 300 човека.
Истина е, че толкова много арестувани,
и уликите, които събрахме, като резултат на доказателства,
ще затруднят следствените работи.
При обичайното разследване на едно убийство,
много помага мотивът,
който съкращава списъка с възможните заподозряни.
Но... в този случай, два часа преди стрелбата,
видяхме... повече 10.000 протестиращи манифестанти,
изразяващи своята огромна ненавист,
насочена срещу личността на президента.
Разбира се, болшинството протестиращи са мирни демонстранти,
използващи своето конституционно право,
но, между тях имаше и много войнствено настроени лица.
Такива като Франк Молини, който по някакъв начин бе събрал информация,
за дневното разсписание на президента,
което е секретно, а не публично.
Администрацията на Буш се опитваше,
да смаже свободата и правата на човека.
Затова, като движение на протестиращи бяхме длъжни да сме по-умни.
Протестът ни трябваше да мине под мотото:
"Интелигентна проява на демонстрация".
Бяхме длъжни...
да получим такава информация,
но, Буш направи невъзможно,
провеждането на приличен протест.
Тази информация ни позволи да,
им се покажем.
Аз видях как агенти на Сикрет Сървис разговарят с полицаите.
И изненадващо,
установих, че кордона е много близо до хотела.
Това винаги се случва в Чикаго.
Имаш разрешение за протест,
а Буш, просто плюе на това рарешение.
Когато започна сбиването,
аз пресякох полицейския кордон,
и никой не ме задържа.
Исках да се добера до някакво здание около хотел "Шератон".
Пробвах няколко врати, но всички бяха заключени.
Накрая намерих тази въртящя се врата, която беше отключена,
и аз влязох през нея.
В момента, когато влизах, изведнъж
срещу мен изкочи някакъв тип.
Наложи ми се да избягам.
Носех с мен плакат,
който планирах да закача на съсседна сграда.
Исках Буш да види този плакат и това да го накара да се замисли,
как се чувстваме ние хората.
Когато разбрахме, че Молини не е стрелял,
фокусирахме нашето внимание върху другия човек,
който преминава през полицейския кордон веднага след Молини.
Идентифицирахме мъжа с бялата бейзболна шапка, като Самир Масри.
Той бе локализиран и задържан на контролния пункт,
опитвайки се да напусне центъра един час след стрелбата.
Знаех, че като ми видят личната карта, ще разберат, че съм арабин.
Моето семейство е от Йемен, но аз съм американски гражданин.
Аз съм роден в Детройт,
и съм фен на баскетболния "Лайанс".
Не ми прочетоха правата, и не ми позволиха да се видя с адвокат.
Не ми обясниха, защо ме разпитват.
Казаха ми, че знаят за моят баща, който също е бил терорист.
Той е бил арестуван след 11/9 защото, когато е пристигнал от Йемен,
е бил с туристическа виза и е решил да остане в страната.
Милиони хора остават с туристически визи.
Милиони. Това не ги оправдава,
но и не ги прави терористи.
Буш и Ашкрофт депортираха майка ми, баща ми и брат ми,
заради това аз бях на протеста.
Казаха ми, че ако не им сътруднича,
могат да ме обявят за вражески боец.
И мога да загубя правото си на граждански съд.
Ние просто разпитвахме хората.
Имахме правдоподобна причина за всеки индивидуален случай.
Много от заподозрените бяха арестувани,
по описание на един бял гражданин от 20 етаж,
на 422 Норд Парк, по-рано през деня.
Трябваше да установим, дали това е човека,
който видяхме да излиза сградата,
три минути след стрелбата,
или това е човека, който бе видян да излиза от сградата,
когато Молини влизаше,
или това е Кейси Клейбон,
който пресича ул "Lake", минути преди да бъде арестуван.
През този ден, аз търсех работа.
Аз отидох до Център на Ветераните.
Живота ми бе цяло бедствие.
Разделих се с жена ми.
Не можех да остана с моите родители.
Отново започнах да се дрогирам.
Най-дългият ми разговор, който съм провеждал, когато заминах за Ирак,
бе, как ще ни оценят хората, когато се завърнем у дома.
Дали ще ни посрещнат като герои,
или като идиоти, които се бият за Буш?
Това ми се въртеше в главата през този ден.
Тези хора не виждаха в нас герои.
За тях ние бяхме идиоти.
СГАНТА ВЪН СЕГА
100.000 МЪРТВИ ИРАКЧАНИ СЕГА ОТИВАМЕ ЛИ В ИРАН?
ПРЕКРАТЕТЕ ВОЙНАТА
КРЪВТА НА ВОЙНИЦИТЕ В РЪЦЕТЕ НА БУШ
ЗАЩО СИНЪТ МИ Е В ИРАК?
БУШ Е ФАШИСТКО-НАЦИСТКА КОРПОРАЦИЯ
Бях информирана за курса на нещата през цялата нощ,
както и г-жа Буш...
Но аз не мисля, че разбирах сериозността,
и степента на наряванията,
до около 1:30 сутринта,
когато позвъних и попитах: "Какво е състоянието на моя шеф?"
Медицинската сестра започна да плаче, и мисля, че тогава разбрах.
Незабавно се отправих към параклиса,
за да поговоря с г-жа Буш, и да се помолим заедно.
Страната ни възлага отговорността за защитата на нашия президент.
Това е нашата работа.
Не изпълняваш "добра работа", защитавайки президента.
Ти го правиш, или не го правиш.
В този ден Сикрет Сървис допусна грешка,
и аз се провалих.
Това не е официална информация, но наш
източник вътре в болницата потвърди...
Чуваме от източник вътре в болницата..
Носи се мълва от болница "NОRTHWESTERN"...
...че 43-ят президент, Джордж Буш...
- Е мъртъв. - Мъртъв.
- Той е мъртъв. - ... е умрял преди минути.
Той бе на 61 години.
Вице-президентът Дик Чейни е на безопасно място.
Не знаем, къде се намира,
но той трябва да поеме бързо офиса, и да даде клетва,
за да се превърне в 44-ят президент на Съединените Щати.
Слухът в Чикаго е...
...Чейни се превърна в 44-ти президент...
Разпитахме почти всички хора,
които са напуснали сградата на 422 Норд Парк, по време на стрелбата.
Но имаше няколко души, които са били вътре, включително
и човека, който е видно да излиза
във времето, когато Молини влиза в сградата.
Показахме записите от видеокамерите на офицерите от охраната на сградата,
ала те не го разпознаха.
Тогава разгледахме списъка с всички служители от персонала.
Наистина, в началото започнахме да търсим служители с мюсюлмански имена,
но това не е расизъм, както някой би предположил,
напротив, това е обичаен подход в подобна ситуация.
Открихме, че този човек неотдавна е нает на работа,
от една фирма по информатика на 18 етаж.
Идентифицирахме го като Джамал Абу Зикри.
Аз отворих очи, и ярка светлина от фенери блесна в лицето ми.
Стаята бе пълна с мъже, които крещяха: "Ф.Б.Р., Ф.Б.Р.!"
Сграбчиха Джамал, след това мен измъкнаха от леглото, и ме хвърлиха на пода.
Синът ми започна да плаче в съседната стая.
Аз исках да отида при него, но те ми насочиха пистолет.
Когато излязох навън, аз крещях...
"Къде е моят мъж? Къде е Джамал?"
Но, никой не ми отговори.
Тогава аз попитах: "Защо се отнасяте така с нас?
Защо ни третирате като животни?
Знаете ли защо сме дошли тук?
Ние дойдохме тук, заради свободата.
И това ли е свободата, която вие ни давате? "
Криминалистите се отправиха дa обработят апартамента на Зикри.
Основно те търсеха вещи, съдържащи косми и отпечатъци,
които можеха да ги свържат със Зикри,
съответващи на намерените в 422 Норд Парк, или по оръжието.
Моят подход беше, Зикри да отговаря паралелно.
В изключително напрегната атмосфера, аз отидох при него,
на четвърти етаж в Поправителен Център Метрополитен,
в стаята за разпити "A".
Всички бяха много изнервени,
и напрегнати.
Там в четвърта стая седеше един човек,
който, като че ли
нямаше никаква турболентна емоция.
Подозрително спокоен.
Джон Ручински - Отдел по антитероризъм на Ф.Б.Р. Чикаго.
Аз отидох спокойно при него с намерението просто да побеседвам,
и да си изградя
накакви параметри, защото го познавах много малко.
Mоето незабавно впечатление бе,
че този човек не осъзнава нищо.
Този човек бе просто един социопат,
той нямаше никакви емоции,
изобщо нищо не говореше,
състоянието на духа му, бе невидимо.
Моите въпроси изобщо не го засягаха.
Ние бихме могли да обсъждаме каталог с мостри за тапети,
вместо убийството на президента.
Той не се вълнуваше,
от факта, че се намираше на разпит.
Мисля, че той разбрираше,
знаеше, че бе задържан само поради факта,
че по това време е бил там.
Той бе силно изненадан от идеята,
която ни даваше основание да го смятаме за заподозрян.
Аз смятам, че той преиграваше
относно своята невинност.
Не вярвах в нито една казана от него дума.
След това ние се върнахме,
в атмосферата на нормалния тон за разговора.
След краткият разговор,
аз реших по най-безобиден и спокоен начин да го попитам:
"Кажи ми, ти можеш ли да боравиш с оръжие".
а той отвърна, "Не".
Добре, кажи ми тогава, "Ти използвал ли си някога оръжие?"
Той отговори, "Не, никога не съм използвал оръжие".
Аз му казах, "Виж, Джамал...
така няма да поправиш своето положение.
Ние имаме фотоснимка от дома ти, на която ти държиш оръжие.
А, той отговори "А, даа.
Тази снимка е от военната ми служба в Сирия.
Всички са длъжна да правят това.
Ах, да, това ми се бе изплъзнало от ума."
Моето впечатление е, че военната служба в Сирия,
не може да се забрави толкова бързо.
Източник от ФБР в Чикаго ни съобщи, че
като убиецът е заподозрян един сириец...
Джамал Абу Зикри.
Не знаем на кое място се намира задържаният,
в настоящият момент,
но знаем, че той е под строга охрана,
и има потвърждение, че е сириец.
Също така знаем, че властта...
Журналистите оказваха огромен натиск,
за да разберат, кого по дяволите са арестували
и кой е бил главният заподозрян.
Вярвам, че който и да е дал информацията,
било то агент на ФБР, или полицай, или който и да е друг, аз не знам,
но вероятно го е сторил,
защото е бил изпълнен с ярост, заради смъртта на Буш.
Няколко минути след като разбрах, че той е бил сириец,
аз се отправих към видеоконференцията с директора на клона
за вътрешно разузнаване на ЦРУ,
който ми каза, че Майк Хейдън е позвънил.
Той вече се бе разпоредил да се провери всичко по линия на разузнаването за Сирия.
Той искаше да проверим всички сирийци,
които са пътували до Дамаск за последните шест месеца.
Присъствайки на видеоконференцията,
седях и мислех, че
аз не искам нещата да вървят по този начин.
Един от нашите агенти, Тед Фензъл, се приближи до мен
и ми каза, "Роб... президентът е на линията".
Реших, че това е шега с лош вкус.
Бях готов да го ударя по лицето, но той ми каза,
"Не, Роб, президента Чейни е на линията. "
И президентът Чейни ми каза,
"Роб, знам, че ти предстои много работа,
но погледни на Ассад от друг ъгъл.
Прегледай всичко отново, обърни внимание на това, което може да го уличи. "
Аз му отговорих, "Г-н, президент,
нямаме нищо, което би ни насочило към него,
пресата просто всичко си измисля. "
А той каза, "Знам, знам,
но прегледай всичко наново,
и ако имаш спънки от Дамаск,
искам да узная за това първи".
От наша страна ще бъдат положени всички усилия, за да проучим това...
Но има също така международни усилия,
да се стовари цялата вина върху Сирия като държава.
Официално, сирийците казват, че ни сътрудничат,
и правят всичко, което е по силите им. Но това не беше така.
Аз подадох искане,
за детайлите, свързани с военната служба на Зикри,
но, от Министерството на Отбраната на Сирия, твърдо ми бе отказано.
Разбира се, Белият Дом изпадна в ярост.
Дори, Чейни, възприе това лично.
След като сирийците бяха отхвърлили нашата молба,
аз разбрах, че върху тях ще бъде упражнен огромен натиск.
Секретариятът взе решение да извика,
американския посланик в Сирия, Маргарет Скоби,
за срочни консултации,
след бруталното убийство на президента Буш.
Г- жа посланикът Скоби, е предала на сирийското правителство нашето послание,
в което се изразява дълбокото безпокойство
във връзка със злонамерения акт на тероризъм.
Президентът Чейни, заповяда на самолетоносача "Нимиц" от USS, да се
отправи обратно на изток в Средиземно море.
Официално от Министерството на отбраната,
отрекоха да командват атаките срещу Дамаск. Възможните цели ще включват...
При мен сега е Тарик Кудри,
той е един от най-яростните критици на баасисткия режим в Сирия,
на диктатора Башар Асад.
Г- н Кудри, вие не сте ли изненадан,
че гражданин със сирийска националност е обвинен,
в това убийство?
Ни най-малко. Това убийство е поръчано от държавата...
Сирия стои зад това убийство...
така, както направиха с Рафик Харири,
премиер-министър на Ливан.
Това е много сериозно заявление, сър.
На каква информация го твърдите?
Видях официални документи, които го потвърждават.
Аз лично видях списъците на сирийските тайни ислужби.
Със собствените си очи видях, че
името на ал-Харири е в тях.
Списъкът включва политици,
не само от близкия изток, но и от С.А.Щ., така ли?
Сигурен съм в това.
Там имаше много имена, освен тези на ливанските политици.
Там фигуриха имената на Шарон,
президентът Буш и вице-президента Чейни.
Аз знам, че това е направено с личното позволение на Башар Асад.
Това бе неговата линия и всички знаеха това.
Той можеше да каже, че сирийското разузнаване
е отговорно за уреждането на мача за Супербоол,
ако смята, че това ще помогне за свалянето на Башар Асад.
От няколко години, Чейни бе обсебен от Сирия,
и искаше да се избави от Башар Асад.
Сигурен бях, че Сирийските тайни служби
са убили премиер-министъра на Ливан.
Няма никакво съмнение в това.
Но, да кжем, че те са
отговорни за убийството на Буш, то това вече е друго. Това е огромна разлика.
След няколко дни, мился, че Чейни
разбра, че не е убедително да представи пред Конгреса историята за Сирия,
и затова той ангажира своето внимание близо до дома.
Тази сутрин на извънаредна и закрита сесия на Конгреса,
единодушно бе гласувано
да се приемат изменения в закона за Патриотизма.
Президентът Чейни, каза, че новите изменения в така наречения Патриот 3,
ще дадат на Ф.Б.Р. повече правомощия,
за да предвидят и предотвратят терористични актове,
и да подобрят безопасността на федералните служители.
Патриот 3, ни даде най-добрите възможности,
за да проследим организациите, заподозряни в тероризъм,
и крайните радикални групи,
които могат да навредят на националните ни интереси.
Бе разширена дефиницията за тероризма.
Имаше и противници на Патриот 3.
Но, бе убит президента на Съединените Американски Щати.
Следователно...
съгласно моето мнение, ние не направихме достатъчно.
Десет дни след политическото убийство.
Съотечественици,
в тези минути на всеобщ национален траур,
показваме как Америка обичаше този добър човек,
и колко много ще ни липсва.
В него имаше прямота, добродушие
и голям характер,
с които бе белязан целият му живот.
Оптимистичният дух, който носеше със себе си,
бе винаги на разположение.
Това бе оптимизъм на вярваща душа,
която вярваше в предначертанието на Бога,
и знаеше, че основата на това предначертание бяха правото и казването на истината.
Именно, този възглед и волята на на Джордж Буш,
даваха надежда на угнетените,
засрамиха угнетителите,
и победиха злото с доброта.
Той бе необикновен човек,
който се появи тогава, когато ние и целия свят
се нуждаеше най-много от това.
Американски съотечественици,
тук лежи един изискан и любезен човек.
За мен бе чест, че ме помолиха
да напиша речта на президента Чейни.
Исках да покажа в речта,
моралните качества на президента Буш.
Той имаше...
тази сила,
и харизмата на лидер,
която мисля, че му бе дарена от Бога.
Получихме анонимно писмо преди терористичните актове на 11 септември,
от общността "Бридж вю",
в палестинския квартал на Чикаго.
В него се казваше, че няколко члена от местната джамия
са преминали през обучение и подготовка за терористи в Афганистан.
След терористичните актове на 11/9, те бяха разпитвани,
и няколко години след това бяха под наблюдение.
Но, единственото, което имахме, това бяха техните полети до Пакистан.
Нямахме доказателства за нито един от тях,
които да потвърждават, че са били в Афганистан.
Нямаше доказателства да се предполага,
че има секретен план,
и нямаше нищо, което да ги свързва с Ал-Каида.
На третата седмица от разследването,
един от моите агенти, Кейт Никълс,
притича от коридора с една снимка,
от времето, когато бе проведено разследване на общността "Бридж вю".
На снимката бяха Зикри,
и един гражданин на Йемен, който се казваше Халид Лекауи,
за който предполагахме, че пребивава в Чикаго със задача да вербува,
от пролетта на 2001 година.
Със сигурност
Зикри е летял до Пакистан
през април 2001 година.
Халид Лекауи бе впечатлил истински Джамал.
Той говореше много за Палестина...
неща, които бяха близки до сърцето на моя мъж.
Той накара Джамал да се интересува и повече да научи за своята религия.
Той му казваше, че
"Мюсюлманите са длъжни да бъдат готови за защита на своята вяра".
Поправителен Център Метрополитен в Чикаго.
На втората седмица от разследването,
аз споменах за Лекауи,
и... той пак повдигна рамене,
неговият поглед беше без изразен.
Каза, че не познава този човек, и не е чувал неговото име преди.
Аз повторих по силно, "Лекауи...
сигурен ли си, че не знаеш името на този човек?"
Не, никога не съм го чувал.
Тогава аз му показах снимката,
и...
на момента той замръзна.
Изведнъж, цялата му увереност
претърпя неочакван колапс и рухна.
Аз му казах, "Слушай, Джамал...
знам, че си бил в Афганистан, и ти го знаеш.
Искам само да ни го кажеш. "
Той замълча за момент,
възможно, премисляйки всичко за своя избор,
и после каза, "Добре.
Да, аз бях там. "
Джамал знаеше, че отива да премине инструктаж,
и това бе всчико.
Той нямаше и понятие, че този инструктаж ще бъде обучение по тероризъм.
Когато пристигнал, веднага разбрал, какво е това.
Те му дали автомат, и казали, "Трябва да започнеш подготовката".
Веднага след като Джамал разбра, какво става
той се опитал да избяга.
Те му казали, "Ако се опиташ да напуснеш това място, ще те разстреляме".
Тогава той се престорил на болен.
В края на краищата го пуснали да се върне в къщи.
Когато го посрещнах на летището,
той ми каза, "Захра, аз направих грешка, всичко това е една голяма грешка".
Той ми разказа, какво се е случило, и каза,
"Никога и пред никой не коментирай случилото се с мен.
Само това, че съм бил в Пакистан, нищо повече".
Улика
Един човек от отдела по криминалистика,
с които работих по събраните доказателства, ме уведоми,
че са намерили
следа от стрелба по неговото сако.
Такива следи, като тези ние наричаме...
асоциативна очевидност.
Това не е деференциална очевидност,
искам да кажа, че...
не можеш да обвиниш някого...
за стрелба, основавайки се само на факта, че са останали следи от нея.
Това са само спомагателни доказателства.
Тогава аз отидох в моето ведомство и
един от моите колеги ми каза, че е намерил пръстови отпечатъци.
Това, което е намерил е частична следа
от мястото на престъплението.
И... той откри
девет точки на съвпадение
с отпечатъците на Зикри, от базата данни.
Аз помислих, че това доказателство е обещаващо, но
не беше несъмнен и силен довод,
от който се нуждаехме.
Но, съществуваха...
девет точки на съвпадение.
Eеи...
Има хора, които са осъдени и за по-малко съвпадения.
Прокурорът от бюрто в столицата Вашингтон, бе готов
да обвини Зикри, само заради пътуването му до Афганистан.
Когато дойдоха резултатите от лабораторията по криминалистика, всичко бе пълно.
Имаше други варианти, които разработвахме,
други заподозрени, които разследвахме,
ала незабавно се намали важността,
на подобно юридическо свидетелство.
Днес сутринта,
бе подаден иск във Федералния Съд,
на северен Илинойс,
с обвинение срещу Джамал Абу Зикри,
за убийството на президента на САЩ с карабина.
В обвинението се посочва, че
г- н Зикри е преминал военно обучение в базите на Ал-Каида в Афганистан,
и е участвал в конспиративен заговор с други, за да извършат този брутален акт.
Това дело ще се разглежда, благодарение на
на факта, че прокурора и агентите
са могли да разменят информация,
чрез агенцията за мултиразследване,
след поправките в Закона за патриотизма.
Връзката между Джамал Абу Зикри и Ал-Каида,
отново ни показва, каква е природата на нашият враг...
с който ние водим борба против тероризма.
Последното от което се нуждаем е да не
позволим на терористите да изменят нашата политика
основавайки се на заплахи и насилиe.
Те не могат да принудят правителството на САЩ, да промени курса,
ако предизвикат достатъчно насилие.
ФБР отчаяно се опитваше да свърже Зикри с другите,
защото, ако не го свържеха, то тогава биха изпаднали в затруднено положение.
Ако те не можеха да го сторят част от конспиративен заговор,
то би било много по-тежко да се търси мотив за тероризъм,
от което те непременно се нуждаеха.
Дори, моят клиент да е посетил Афганистан
Даун Нортън адвокат на Зикри
може това да е важно, но в действителност не е съставната част.
Това е изгодно, за да се насочи
информационния поток към тероризма.
Те бяха длъжни да убедят хората,
че това е основният мотив на този случай.
Смятам, че начина по, който те излагат този мотив,
за пореден път показва слабостта на този съдебен случай.
Следите от стрелбата, очевидно са много ненадежна улика,
дори,
свидетелите на обвинението допускат, че
онова, което е намерено по сакото на Джамал,
е могло да бъде замърсяване,
или нещо друго.
Много е лесно да се фалшифицират
доказателствата останали след стрелбата.
Това означава, че целият случай,
се гради върху един пръстов отпечатък.
Седем месеца след убийството.
Съдебните заседатели взеха решение.
Госпожо, съдебните заседатели, стигнаха ли
до единодушно решение по предоставеното ви дело?
Да.
Вие подписахте ли се под решението?
Да.
Добре, предайте решението на служителя.
Г- жо Кларк, моля Ви прочетете решението.
Дами и господа, съдебните заседатели взеха следното решение:
"Народът на САЩ,
против Джамал Мухаммед Абу Зикри,
дело номер 02 crs 281.
Ние, 12 члена на съдебният състав,
единодушно, признаваме обвиняемия,
за виновен в убийството
на президента Джордж Уокър Буш,
с карабина, днес 10 май 2008 година".
Подписано от Черил Джонс.
Това ли е вашето решение?
Да.
Джамал е потресен от решението на съда.
Без съмнение, ние сме смутени от присъдата.
Но, той иска да продължи борбата,
за което в понеделник аз ще подам апелация от името на моя клиент.
Съдбата на моят клиент в това дело,
бе предрешена от онзи момент, когато в Брокс D.O.J.
на пресконференцията,
бяха произнесени думите, "Ал-Каида е отговорна за убийството",
и те знаеха това.
Ал-Каида, означава виновен.
Няма гражданин в тази държава, който
би могъл да се яви...
който би отишъл в съдебна инстанция...
с чиста мисъл, след всичко това.
Те знаеха, какво правят.
Съдебните заседатели обичат криминалистиката,
и почти всички смятат уликите за
100% акуратни
и безпристрасни.
Хората лъжат, и всички знаят това,
но, съвпадащият пръстов отпечатък
е един голям ням свидетел.
Той е окончателен.
Реалността е,
тя е малко по-различна.
В историята няма криминалист,
върху който по някакъв начин
да не бъде оказан натиск, за да получи резултат.
В това дело всичко бе обратно.
Те имаха хипотеза за вината,
и се стараеха да я обвържат с доказателства.
Това не е наука.
Аз извърших свой анализ на отпечатъците от местопрестъплението.
Направих това аняколко пъти.
Това бе обосновано,
но обосновано, това не е достатъчно за тази ситуация.
Казаха ми, че този случай е...
това е много голямо дело за...
да не го решат в лаборатория,
и доказателствата бяха слаби, за да бъде спечелено в съда.
Аз бях длъжен или да се съглася...
или пък да замълча.
Моят скептицизъм и обективност...
не бяха необходими на никой,
те не ми помагаха.
И ето това направи моето мнение, да не заслужи подкрепа.
В знак на протест, аз се отказах,
защото така не можех да осъществя добре своята работа.
От самото начало на делото, ние имахме
повече от 300 следователи се опитваха да идентифицират или да намерят
конспиративна връзка с други заговорници.
Не намерихме никакви доказателства,
за това, че той е планирал
някакъв терористичен акт след завръщането си от Афганистан.
По това време от политическа гледна точка, бе много сложно
за всеки от агентството или администрацията
да приеме идеята, че Зикри е действал сам,
че е възможно...
само един човек да планира и осъществи убийство.
Но...
това бе, когато ние все още вярвахме, че Зикри е убиецът.
Тук в Рок Исланд, няма човек,
който да не бъде свързан по някакъв начин с войната.
Всеки има някой близък на военна служба,
баща, син или сестра.
Затова, когато нашите момчета отиват на война,
знаят, че имат нашата подкрепа.
Моят баща беше в армията.
Смятаха ме неформално, за дете на армията.
Аз...
съм сключила брак...
с човек, от който моят баща би се гордял.
Той участва през първата война в залива, "Пустинна буря".
Награден като майор.
Синовете ми продължиха, по стъпките на своя баща.
Разбира се, че родителите се вълнуват за децата си.
А, кой не се тревожи?
Но, войната бе най-доброто нещо, което се случи на Кейси.
Той бе тръгнал по неправилния път,
опита с наркотиците,
но... армията го поправи.
Аз се гордея със своя син.
Гордея се с онова, което е направил,
и това е нужно, за да ни защити.
Той имаше страхотна смелост, за да служи на своята страна.
Онова, което вършехме в Ирак, бе просто една касапница.
Ние аткувахме стрелите с пушки.
Когато някой загуби живота си...
ти усещаш, че губиш част от себе си.
Ти просто седиш, и спокойно чакаш да дойде твоя ред.
Когато заминахме за там, си мислехме, че го правим заради 11/9,
и дa намерим оръжието за масово унищожение, което никога не намерихме.
Опитвахме се да убедим самите себе си...
че се сражаваме за свободата,
за свободата на иракския народ.
Очевидно беше, че те не ни искаха там.
Да, ние изобщо не им бяхме нужни.
Кейси току що се бе върнал от мисията си,
и... той беше там, когато
те почукаха на вратата...
Дейвид се натъкнал...
попаднал на мина по пътя,
в околностите на Мосул.
Казаха ни, че транспортното му средство се преобърнало...
и...
това беше всичко...
Това бе най-тежкото нещо, което съм изживяла в моя живот.
Всеки се справя с това по своему.
Моят мъж и аз пробвахме...
да се утешим и да си помогнем един на друг.
Кейсе се затвори в себе си.
Аз исках той да се върне в къщи, за да се грижа за него,
защото аз не исках да загубя Кейси,
както...
както загубих Дейвид.
Моят мъж се събуди рано сутринта и ми каза,
че ще заминава за Чикаго да се види с Кейси.
Кейси каза, че е в Чикаго, за да си търси работа,
но аз знаех, че той е там, за да търси наркотици.
Аз знаех, че президента се канеше да посети тази вечер Чикаго,
но нищо не знаех за протестите, или нещо подобно.
Знаех, че Кейси не би взел участие...
и не би имал нещо общо съc Синди Шиен, с протеста,
и с всичко, което се случило там.
Той не вярваше на това.
Сензационна новина. Стреляха по Буш.
Чух по новините, че Буш е бил прострелян.
Моето сърце...
замря...
и всичко, което можех да направя бе да се помоля.
Опитах да се свържа с мъжа ми по мобилния телефон,
но той не отговаряше.
Исках просто да знам, че всичко е наред, и че синът ми е добре.
Не разбрах защо ме арестуват, чувствах, че все едно се пробуждам,
и разбрах че трябва да се съвзема.
Това бе предизвикателство за вниманието ми.
Това ме накара да се замисля...
като че ли не бях аз,
всичко, което се е случило в живота ми, все едно не бях аз.
Бях сам там в стаята,
сутринта, когато ми казаха, че мога да си тръгвам.
Първото нещо, което направих бе да отида
до телефон и да разговарям с майка ми.
Тя плачеше като луда.
В началото аз не разбрах, какво говори.
Помислих си, че е чула за мен...
че са ме арестували.
Възможно е, тя да бе изплашена за мен, или нещо подобно.
Помислих, че тя е разстроена
заради случилото се с президента.
После разбрах, че е заради моят баща.
Аз научих, че същата сутрин...
хора, разхождащи кучетата си,
намерили баща ми в колата му.
Когато научих това, почувствах, че някой ми изтръгва сърцето.
Имаше толкова много неща, които исках да му кажа, разбираш ли?
Баща ми дълго време беше болен.
Дълго време, от както се върна...
знаеш, от войната в Залива,
тогава аз бях малък.
После това, което се случи с Дейвид
го довърши, той
не говореше за Дейвид.
Никога повече не спомена за Дейвид.
Той ми остави бележка.
Дадоха ми копие от нея.
Там пишеше, "Всичко, за което воювах, и на което те обучавах,
те го извратиха.
Няма чест в това да умреш, заради неморална кауза...
заради лъжа.
Аз обичам своята страна, но аз обичам Бога...
и моите синове, които Той ми е дал, още повече.
Бях длъжен да направя това, заради теб и заради Дейвид.
Джордж Буш уби нашият Дейвид
и аз не можах да му простя това".
Никога не прочетох тази бележка.
Човекът, който е написал тази бележка, не бе моя мъж.
Това бе акт на отчаян човек...
който се е почувствал безпомощен и безсилен.
Те ми казаха,
"Не се безпокой, синко,
знаем, че не е твоят баща.
Вече арестувахме човека, който...
стори това. Той е от Ал-Каида".
Ветеран заявява, че неговият баща е убил Буш.
Кейси Клейбон може да бъде описан,
като ветеран с проблеми от войната в Ирак.
Той вероятно страда от "постравматичен стрес".
Има и дълга история с употреба на наркотици.
Имаше няколко реда на трета или четвърта страница,
в "Чикаго Сън Таймс", и това бе всичко.
Тази история остана погребана,
поради факта, че се говореше само за Сирия и Ал-Каида,
и всичко бе заметено под килима.
А междувременно, започна съдебен процес.
Нужно е да се разбира контекста.
Кейси Клейбон не бе единственият човек, който
казваше, че знае кой е убил президента.
САЩ е страна, от хора вярващи в теория на конспиративните заговори.
Получихме хиляди сведения от САЩ.
Разследвахме ги...
Взехме под внимание радикалните групировки, групата на радикалните еколози,
и революционната комунистическа партия,
практически, всички радикални ислямски групировки,
които си приписваха покушението срещу президента на своите уеб страници.
Също така и всички лунатици, които издигаха лозунги против Буш през този ден
Имаше дори и един куклуксклановец от Алабама,
който се опитваше да си припише покушението,
а той дори, през този ден не беше в Чикаго.
Истина е, че не бе наш приоритет,
да смятаме Алойзис Клейбон, като потенциален заподозрян.
Но, при всяко разследване, ти си длъжен да гледаш напред,
и да вземаш решение, накъде да се насочат ресурсите.
Когато намерихме Клейбон,
Зикри вече бе задържан.
Човекът, практически си призна,
че е помагал на тероризма.
Ето това е, което тъсихме.
Той подхождаше по описание, имаше и неопровержими
доказателства, свързващи го с престъплението.
Аз бях повече от сигурен, че всеки друг следовател,
ще стигне до същите заключения.
На 4 юли по телефона ми позвъни
специален агент от полицията Илинойс в Чикаго.
Той ми каза, че Кейси е намерил
сред вещите, принадлежащи на баща му,
подробна карта от центъра на Чикаго,
с военни маркировки по нея.
Той ми прочете,
една специална записка,
която намерил между вещите на Алойзис
Аз помня, че когато...
той започна да ми я чете, на мен ми прилоша,
почувствах, че стомаха ми бушува.
Основно,
документът на Алойзис, бе доклад за наблюдение.
Там детайлно бяха описани трасето, броят на автомобилите,
всички президентски маршрути и действията на охраната през този ден.
Като например,
"Излиза на сцената в 19 и 15.
Излиза от западният изход на Шератон в 20 и 10",
и т. н.
В момента, когато прочетох записката, оставена ми от него,
аз разбрах, че моят баща е убил Буш.
Аз си знаех.
Когато намерих картата, аз си помислих, че най-накрая, хората ще ме чуят,
аз бях длъжен да кажа истината.
Така ме е учил моят баща, винаги да казвам...
истината и да бъда честен.
Знаеш ли, да постъпваш справедливо,
мисля си, че това е правилно,
дори да знам, че това няма да се хареаса на майка ми.
Знаех, че осъденият човек е невинен.
И аз бях длъжен да го направя, трябваше да разкажа това.
Алойзис Клейбон знаеше, къде са разположени
секретните служби, знаеше изходите и входовете.
Той знаеше, кога и къде може да се появи Буш,
и накрая, да определи най-добрата точка на разположението си.
Дълго време не можехме да идентифицираме
човекът, който видяхме на камерите да пресича пътя под сграда 422.
Сега вече можем със сигурност да кажем,
че това е Алойзис Клейбон.
Документ с доклад за предвижване, не е нещо, което могат да видят всички хора.
Само 107 служители от администрацията,
и персонала на Сикрет Сървис
са могли да го видят, или са имали достъп
10 дни преди посещението.
Проверихме всеки един по отделно,
който е имал достъп до този документ
опитвайки се да намерим причината.
Да се намери източникът на изтичане, е едно много обширно разследване.
По мое мнение, някой е пуснал информация на протестиращите,
включително и на Молини,
и след това някой я е предал на Клейбон.
Някои хора казват, че е възможно през този ден ненависта,
по някакъв начин да е дала на убиеца оправдание да убие Буш.
Аз не мога да коментирам това.
Това, което ме интересува като федерален следовател
е да намеря този, който е дал на убиеца
тази информация, която би му позволила да извърши престъплението.
С пълномощията, които ни даде последната поправка в закона "Патриот 3",
ние проследихме и постоянно наблюдаваме
електронната поща и телефонните разговори,
на всички групи от протестиращите, свързани с този случай.
Аз продължавам да съм уверен, че ще намерим този, който го е извършил.
Мисля, че смъртта на Ал Клейбон,
позволи на властите да приемат апелацията на Зикри.
Признаха, че
не можаха да свържат Зикри с някакъв съучастник.
Всичко, което имаха против него, бе че той е пътувал
за ваканция до екзотични места,
и е попаднал в погрешната лятна военна школа.
Но, за всички хора, независимо дали той е
виновен, или не, те смятат, че е свързан с тероризма.
Кой го интересува, дали той е в затвора?
Моят мъж е в затвора, заради политиката...
...а не поради някаква справедлива причина
Виж, това дава основание на властите да кажат, че е акт на тероризъм.
Те ще намерят нещо, за да го държат в затвора...
...или ще го депортират, което е другата възможност.
Ако можех да поговоря с Клейбон само веднъж...
...аз бих го попитала:
"Ти замисли ли се в онзи момент?"
"Когато държеше oръжието в ръцете си, когато натискаше спусъка,
помисли ли за последствията от твоите действия?"
Моят баща живя, заради въоръжените сили.
Той служи с достойнство, и се гордееше с Америка.
Той живя за мен и Дейвид.
Мисля, че той чувстваше...
чувстваше, че Буш е разрушил всичко това.
Една година след присъдата, на Джамал Абу Зикри, не му е позволено да подаде апелация.
Той се намира в килия за смъртници на затвора "Стейтвил"
След записа на интервюто за този филм, Робърт Магуейр подаде оставка,
като началник на офиса на ФБР в Чикаго.
"Законът за патриотизма", бе въведен дни след убийството.
От тогава той продължава да действа, като постоянен закон.
Това предостави на следствието безпрецедентни пълномощия за задържане и наблюдение,
и още повече разшири пълномощията на изпълнителната власт.